Tyhle kameny máme na mnoha místech.
Tady mě podle nich rodiče začali učit.
Proč se ten jazyk učíte, když ho nepotřebujete?
Je to dlouholetá tradice.
Kdysi něco znamenal. Není tu bez příčiny.
"Jedna generace odchází, a místo ní přichází nová.
Jen Země zůstává navěky."
Proč jsi sem přišel?
- Proč jsi cestoval časem? - Hledal jsem odpověď na otázku.
Na jakou?
Proč nemůžu změnit minulost.
Proč bys to dělal?
Někoho jsi ztratil.
Milovanou bytost.
Proč tu nejsou starší lidé?
Jak to myslíš?
- Například tví rodiče nebo prarodiče. - Odešli.
Chceš říct, že jsou mrtví?
Ano.
- Všichni? Jak je to možné? - O tom je lepší nemluvit.
Nelpíme na minulosti.
- Děláme něco jiného. - Co?
Ctíme jejich památku.
Tímhle.
Alexandře!
Budeš s námi pracovat?
Alexandr ještě není zdravý. Jdem se podívat na jeho stroj.
- Teď? - Zůstaň s Torenem.
- Běžte až zítra. - Zjistím, jestli je v pořádku.
Tudy.
Povíš mi večer o New Yorku?
Ano.
Zdá se, že mu nic není.
Má za sebou dalekou cestu.
Je pojízdný?
Myslím, že ano.
Pojedeš hned?
Vrátíš se do své doby?
To bych mohl.
- Připadá mi tak vzdálená. - Ne. Musíš odjet.
Chci tě požádat...
Vezmi s sebou Kalena.
Proč?
Odvez ho pryč! Uděláš to?
- Proč? - Prosím tě. Ty nic nevíš.
Odvez ho odsud!
Kalene!
Maro, co se děje?
Dnes přišli dřív! Musíme najít Kalena!
Kalene!
Maro!
- Kalene! - Ne, zůstaň tady!
Zůstaň s nimi.
Běž!
Maro!
Kam je odvlekli? Půjdeme za nimi. Musíme je najít!
- To ne. - Proč ne?
Je to osud Eloiů, náš život.
- Proč nečinně přihlížíte? - Copak to nechápeš?
- Je to jako den a noc. - Cože?
Je to náš svět.
Proč se nebráníte?
Proč to nezkusíte?
Ti, kteří se
brání,
přijdou na řadu jako první.
- Víš, kam je odvlekli? - Ne.
- Vrátil se někdo? - Ne.
- Pronásledovali jste je? - Nevím!
To jsou Morlokové? Musí mít nějakého vůdce. Poslouchej mě, Kalene!
Občas musíme věci přijmout, i když se nám nelíbí.
A jindy musíme bojovat,
i když máme strach.
Já vím, není snadné to pochopit.
Moc dobře to vím. Oni se bojí,
ale ty se bát nesmíš.
Řekneš mi, co víš?
Můžeme ji zachránit.
Prosím.
Když odejdou, nesmíme o tom mluvit.
Ale všichni známe to místo.
- Jaké? - Kde sídlí duchové.
Tady je to.
Vítá vás systém Vox. Co si přejete?
Neboj se.
Čím posloužím?
Co byste rádi?
Tak se podíváme...
Henry James? Ne, to je moc smutné.
Hemingway? Ne, to je upocené.
Platón, Proust, Pinter, Poe, Pound? Ne.
Sebrané spisy Marthy Stewartové?
Už to mám!
Jules Verne. To je něco pro vás.
- Fotonická paměť, že? - To, co z ní zbylo.
Co zbylo z nás všech. Zůstal jsem sám.
"Tyto zlomky jsem spasil ze zřícenin sebe." T.S.Eliot.
Toho ještě neznáte. Je tak ponurý, ale božský.
Promiňte, ale půjčovna je momentálně mimo provoz.
Nebojte se, mám je tady. Každou stránku každé knihy.
- Víte, co se tu děje? - Mé zdroje nejsou spolehlivé
a mé informace jsou bizarní.
Myslím, že původně jednolitá lidská rasa se rozdělila na dvě.
Jedna žije nahoře, druhá dole.
Vyvinuly se dva odlišné druhy.
- Z čeho žijí ti spodní? - To je správná otázka.
To není možné.
Když se vám odpověď nelíbí, neměl jste se ptát.
Vidíte je?
Neznají minulost, nemají představu o budoucnosti.
Jsou šťastní.
Proč to říkáte?
Umíte si představit, jaké to je, všechno si pamatovat?
Holčičku, která se mě před 800000 lety ptala na dinosaury.
Poslední půjčenou knihu.
Thomas Wolfe: K domovu pohleď, anděle. Ano, pamatuji si i vás.
Cesta v čase, praktické využití.
Jak víte o Morlocích, když nemůžete ven?
Jeden Eloi jim utekl. Řekl mi všechno.
Strávili jsme spolu léta.
Povídali jsme si.
Mám v tom rozhovoru mezery, ale pamatuju si ho.
Je krásné mít přítele.
Pomozte nám najít Morloky. A Maru.
I kdyby pravda byla tak hrůzná, že vás bude strašit ve snech?
Na to jsem si už zvykl.
Můj přítel přišel z východu.
Z džungle.
- Můžete ji popsat? - Není třeba.
Běžte za dechem.
Ve snu nás to sem táhne.
Ale je to míněno jako varování.
- Půjdu dovnitř sám. - Ne!
Mara by se na mě zlobila, kdyby se ti něco stalo. Najdu ji.
Vrať se do vsi a zapal oheň, abychom našli cestu domů.
- Uděláš to pro mě? - Ztratil jsem tvé hodinky.
Vzali mi je z pokoje.
Nezlob se.
Proč je vzali?
K čertu.
Maro.
Maro?
Maro.
Maro?
Pojď blíž.
Já nekoušu.
Překvapil jsem tě?
Trochu.
Vždycky jsme nevypadali takhle.
Když Měsíc spadl z nebe,
Země nemohla lidstvo uživit.
Někteří zůstali na povrchu, zbytek uprchl pod zem.
Když jsme se po staletích chtěli vrátit na slunce, nešlo to.
Rozdělili jsme se na kasty.
Někteří slouží jako oči a uši. Jiní jako svaly.
Myslíš své lovce?
Ano. Jsou vycvičeni jako dravci, ale musí umět poslouchat.
Moje kasta
rozvíjela své mozkové funkce.
- Jsi pánem jejich myšlenek. - Nejen jejich.
I Eloiů.
Nestačí vám, že je lovíte jako zvěř?
- To je jejich poslání. - Být vaší potravou?
Ano.
Ty nejvhodnější vybíráme na chov pro ostatní kolonie.
Jsem jen jeden z mnoha.
Nechápu, jak o tom můžeš mluvit tak klidně.
Kvůli vám přijde nazmar tolik lidských životů.
Nic není zadarmo,
Alexandře.
Neboj se, jsi v bezpečí.
Jsem jejich pánem.
Beze mě
by vyčerpali zásoby potravy
během několika měsíců.
Zásoby potravy? Vždyť jsou to lidé!
Kdo jsi, že zpochybňuješ 800000 let
přirozeného vývoje.
Je to proti přírodě!
Co jiného je i cesta v čase,
než marný pokus ovládnout svět kolem sebe!
Beznadějné hledání odpovědi na jedinou otázku.
Myslíš, že nevím, kdo jsi, Alexandře?
Umím nahlédnout do tvých vzpomínek.
Do tvých nočních můr,
do tvých snů.
Jsi člověk, kterého pronásledují dvě slova:
"Co kdyby?"
Tati! Tati!
Sestrojil jsi stroj času, protože Emma zemřela.
Kdyby zůstala naživu, nikdy by nevznikl.
Jak bys ten stroj mohl použít k její záchraně?
Jsi neodvratným výtvorem své vlastní tragédie.
Stejně jako já jsem
neodvratným výtvorem
vás lidí.
Už znáš svou odpověď.
Můžeš jet.
Máš něco, co patří mně.
Všichni máme své stroje času.
Ty, co nás přenášejí do minulosti, jsou vzpomínky.
A ty, co nás nesou dopředu,
jsou sny.
Na něco jsi zapomněl.
Co kdyby?
- Pusť! Co to děláš? - Měním budoucnost.
Počkej tady.
Běž!
Rychle!
Alexandře!
Mrzí mě, žes přišel o svůj stroj.
To nevadí.
Byl to jenom stroj.
"Všichni věřící povstali a třeštili oči, zatímco tři mrtví kluci
pochodovali kostelem.
Tom šel první, za ním Joe a otrhanec Huck
se rozpačitě loudal za nimi.
Hoši byli dosud schovaní na kůru a poslouchali vlastní nekrolog..."
Tady je to.
Ano.
Nic tu není.
Dřív to vypadalo jinak.
Tady byla má laboratoř.
Kuchyň byla tamhle u toho stromu.
Paní Watchitová mě tam stejně nikdy nepustila.
Nevím, co bych vám řekla.
- Už je celý týden pryč. - Netušíte, kam zmizel?
- Ne. - Tady začínal můj skleník.
A venku byla zahrada.
"Gren tormartas?"
Ano.
Jsem rád.
Prosím?
Jsem rád, že odešel.
Možná konečně našel místo, kde bude šťastný.
To byl můj domov.
Domov.
Už je to dávno.
Uvažujeme s Molly, že si najmeme hospodyni.
Aby s námi bydlela a starala se o Jamie. Neměla byste zájem?
- Ano. Než se vrátí pán. - Jistě.
Ale budu vyžadovat jisté změny. Mám ráda pořádek.
To věřím. Přijdu ráno a dohodneme se.
- Dobrou noc, paní Watchitová. - Dobrou noc, pane Philby.
Hodně štěstí, drahý chlapče.
Hodně štěstí.
Překlad: Petra Mertinová
Titulky: LINGUAFILM
Úprava: SDI Media Group
Synchronizoval PEGAS (PEGASoft.cz), 2004